Brødrene Grimm, Deres Majestet.
God dag, mine herrer.
Takk for at dere kom.
Jeg antar dere lurer på hvorfor en på min alder ber om en audiens
med forfatterne av barnebøker.
Brevet ditt var veldig fascinerende, madam.
Jeg finner deres samling av folkeeventyr helt briljant, faktisk.
Tusen takk.
Men jeg må si at jeg ble svært oppskaket
da jeg leste deres versjon av Askepott.
Det er de som sverger på at Perraults versjon
med den gode feen og de magiske gresskarene
er nærmere sannheten.
Noen hevder at skoen var laget av pels.
Andre insisterer på at det var glass.
Vel, jeg antar at vi aldri får vite det.
Forlat meg, Deres Majestet.
Kan jeg få spørre om maleriet?
Hun er virkelig ganske…
merkverdig.
Hennes navn var Danielle…
de Barbarac.
Og dette…
var glass-skoen hennes.
Kanskje dere vil tillate meg å fortelle det slik det var?
Er den sann da… historien?
Ja. Helt sann.
Nå, så.
Hva er det uttrykket dere bruker?
Å, ja.
Det var en gang…
levde det en ung jente
som elsket faren sin veldig høyt.
Å, Paulette, det føles som om det erjulaften!
Jeg får både mor og søsken på èn dag!
Ja, det kommer til å bli spennende her med baronessen og alt…
Å, stå stille!
Herren fortjener lykke etter all denne tiden
med å oppdra et barn alene.
Hun må være nydelig.
Jeg håper hun liker meg.
Hun kommer til å elske deg.
Bare vær den lille engelen jeg vet er der inne et sted.
Og ikke røp deg med å tygge på bena under middagen.
Barn, din far ankommer hvert øyeblikk!
Gustave, jeg sajo det!
Ikke i dag!
Du ser ut som en jente!
Det er detjeg er, din tomsing!
Ja, men i dag ser du ut som en!
Gutt ellerjente, jeg kan fremdeles piske deg.
Se livlige ut, det er herren.
Velkommen hjem, monsieur le seigneur.
Jeg ser du har brakt oss en baronesse.
Jeg har brakt dere en hel familie, Maurice.
Men jeg mangler en datter.
Å… Auguste.
Det er absolutt sjarmerende, virkelig.
Pappa!
Å, se på deg, akkurat som dajeg dro.
Jeg vedder på at din venn Gustave er rundt her.
Nei, sir! Jeg slaktet ham.
Han er…
Vel, det gjorde du nok.
Jeg hadde håpet å presentere en liten lady.
Men jeg antar at det får holde med deg.
Danielle,
får jeg presentere baronessen Rodmilla de Ghent
og hennes døtre, Marguerite og Jacqueline.
Hallo, Danielle. Omsider møtes vi.
Din far snakker ikke om annet.
Ladies, hils på deres nye stesøster.
Mademoiselle.
Utopia.
Det betyr paradis.
Denne er kanskje litt for tykk for en åtte-åring.
Men vi kan sette den i biblioteket.
Kan du lese noe?
Det har vært en veldig lang dag.
Og du er en ektemann nå.
Ja, jeg er en ektemann.
Men en far først og fremst for alltid.
Det har bare vært oss to i lang, lang tid.
Det kommer nok til å ta tid å venne seg til dette.
Så du hvordan de spiste kveldsmaten sin?
Det var perfekt!
Som en dans!
- Liker du dem? - Ja, veldig mye.
Bra, bra.
Fordi jeg må dra til Avignon om fjorten dager.
- Men du kom akkurat tilbake! - Jeg vet det.
- Hvor lenge? - Bare… tre uker.
- Èn. - To.
- Èn! - T… to.
Greit, èn.
Nå må du sove.
Kyss.
Sov godt.
Jeg har aldri sett så mange dystre ansikter her før.
Jeg kommer tilbake om èn uke.
Så reis. Jo før du drar, jo raskere kan vi feire din tilbakekomst.
Kanskje dere tre vil kjenne hverandre bedre innen den tid.
He? Jeg regner med at du lærer dem hvordan ting fungerer her.
Baronessen er ikke vant til å bli skitten på hendene.
Takk skal du ha, Maurice.
Ha en trygg reise, herre.
Kom igjen, frøkner, tilbake til timen.
Vent! Det er tradisjon.
Han vinker alltid i porten.
Pappa!
Auguste!
Jeg… jeg elsker deg.
Jeg elsker deg.
Nei.
Pappa!
Auguste.
Du kan ikke forlate meg her.
Du kan ikke forlate meg her!
Gå bort fra meg!
Pappa, kom tilbake!
Det skulle gå ti år før en mann på nytt kom inn i hennes liv.
En mann som fremdeles var en gutt
på mange, mange måter.
Jeg har signert en ekteskapsavtale med kongen av Spania,
og den gutten vil adlyde meg, ellers skal han få betale!
Men han elsker henne ikke, min lord.
- Det handler ikke om kjærlighet! - Kanskje det burde det.
Dersom han skal bli konge, må han godta sitt ansvar.
Et ungtre kan ikke vokse i skyggen av en mektig eik, Francis.
- Han trenger sollys. - Han trenger en omgang med pisken.
Jeg mener det, Francis!
Kan det ikke vente til i morgen?
Hvis jeg ikke kan sove, skal ikke han heller.
Henry, våkne opp!
Å, nei.
Ikke igjen.
Kall på vakten! Bring ham tilbake!
Ja!
Kom igjen, ditt dumme beist!
Kom igjen! Ja!
Å, nei, det gjør du ikke.
Tyv! Dette vil lære deg å ikke stjele min fars hest!
Min mistet skoen. Jeg hadde intet valg.
- Og vårt valg er hvilket? Å la deg? - Jeg lånte den.
Kom deg bort, ellers vekkerjeg huset!
Tilgi meg, Deres Høyhet. Jeg så deg ikke.
Siktet ditt indikerer noe annet.
Og for det, vet jeg atjeg må dø.
Så…
ikke snakk om dette til noen, og…
jeg skal være overbærende.
Vi har andre hester, Høyhet.
Yngre, om det er ditt ønske.
Jeg ønsker intet annet enn å være fri fra mitt forgylte bur.
For din taushet.
Jeg ba om fire-minutters egg, ikke fire ett-minutts egg.
Og hvor i himmelens navn er brødet vårt?
Det kommer ut av ovnen nå, min lady.
Marguerite, skatt,
hva er detjeg alltid sier om tone?
En lady med dannelse skal aldri heve stemmen sin
høyere enn den stille tonen til en hviskende vind.
Jacqueline, kjære. Ikke snakk dersom du ikke kan forbedre stillheten.
Jeg var ikke skjærende, jeg ga gjenlyd.
En hoffdame kjenner forskjellen.
Jeg betviler at din tonestil ville bli godtatt ved hoffet.
Jeg skal ikke til hoffet, skal jeg, mor?
Ingen skal det. Med unntak av en spansk gris de kaller for prinsesse.
Kjære, ingenting er avgjort før man dør.
Og selv da erjeg sikker på at Gud forhandler.
Hvorfor er det ikke salt på bordet?
Danielle!
Kommer!
Hun har en av sine humørsvingninger!
Sto solen opp i øst?
Ja, Louise, det gjorde den.
Og det kommer til å bli en nydelig dag!
Se på alle de fjærene!
Barn, hvor fikk du dem fra?
Fra en barmhjertig engel.
Jeg vet hva vi skal gjøre med dem.
Maurice?
Hvis baronessen kan selge din ektemann for å betale sine skatter,
kan disse bringe ham hjem.
Hoffet vil måtte la ham gå.
Men kongen har solgt ham til Cartier, og han er på vei til Amerika.
Dette er vårt hjem, og jeg vil ikke se det falle fra hverandre.
Vi venter!
Pass deg,
ellers er disse myntene så godt som hennes.
God morgen, madame,
Marguerite, Jacqueline.
Jeg regner med at dere sov godt.
Hva forsinket deg?
Jeg falt ned fra stigen i frukthagen, men jeg er bedre nå.
Noen har lest i peisen igjen.
Se på deg. Aske og sot overalt.
Noen mennesker leser fordi de ikke kan tenke selv.
Hvorfor sover du ikke med grisene, Askepott,
siden du insisterer på å lukte som en?
Den var krass, Marguerite.
Danielle, kom her, barn.
Din fremtoning antyder en viss… vulgaritet, min kjære.
Hva kan jeg gjøre for å få deg til å prøve?
Jeg prøver, stemor.
Jeg ønsker å glede deg.
Noen ganger sitterjeg for meg selv
og lurer på hvajeg kan gjøre annerledes, hvordan jeg kan oppføre meg…
Å, ro deg ned, barn. Slapp av.
Kanskje jeg ikke ville irritere deg så mye hvis vi fikk Maurice tilbake.
Det er oppførselen din som irriterer, Danielle.
Gjennom disse harde tider har jeg losjert deg og tatt hånd om deg.
Alt jeg ber om til gjengjeld, er at du hjelper meg her uten å klage.
Er det for mye forlangt?
- Nei, min lady. - Godt.
Da snakker vi ikke mer om at tjenere skal komme tilbake. Forstått?
Ja, min lady.
Etter altjeg gjør!
Etter altjeg har gjort!
Det blir aldri nok.
Eggene er kalde.
Å, nei, det er ingenting der!
Ingenting!
Jeg ber deg, kan du la oss være i fred?
Vær så snill!
- Nei, nei, ikke den. - Av veien, gamle mann!
- Kom dere på hestene! - Det er den kongelige vakt! Løp!
Herregud, jeg tror det ikke!
Maleriet…!
Vær så snill, for Guds kjærlighet, maleriet.
- Den mannen kommer seg av gårde. - Vakten vil hjelpe deg. Jeg kan ikke.
Vær så snill, sir!
Det er… livet mitt.
Stygge kjeltring! Raskt!
Ja!
Gi meg det! Gi meg det!
Har deg! Gi meg det!
Nei. For liten.
Den trenger å vekke oppmerksomhet.
Jeg frykter, baronesse, at en større vil få henne til å tippe over.
Kanskje du har rett. Jeg må se andre steder.
Jeg har den rette!
Har du gått fra vettet?
Vet du hva straffen er
for tjenere som kler seg over sin stand?
Fem dager i gapestokken.
Du ville gjort det samme for meg, innrøm det.
Jeg? Late som jeg var en hoffmann?
Spankulere rundt som en adelsmann når jeg aldri har vært ved hoffet.
Og det har ikke du heller!
Så vil jeg ikke bli gjenkjent.
Rekk meg kjolen så jeg kan komme meg av gårde.
De kommer aldri til å tro det.
Du er for søt.
De tror ikke at en tjener har 20 gullfrancs heller.
Jeg er Maurices eneste håp.
Og baronessen, hva sa du til henne?
Jeg plukker ville blomster.
Gustave, kan du fremdeles se henne?
- De kjøper en brosje. - Utrolig.
Hun forsømmer herregården, beskylder oss for gjelden sin,
og hun later fremdeles som hun har penger å svi.
Ikke våg å le.
Jeg kommer ut.
Skoene er for store.
Ingen kommer til å se på føttene dine.
Metervis med stoff, og jeg føler meg fremdeles naken.
Hvis du skal være en adelskvinne,
må du spille rollen.
Ikke se opp til noen.
Jeg er bare en tjener i en fin kjole.
Kom. Vi må gjøre noe med det håret.
Tusen takk.
- Henry, du lovte. - Jeg vet det.
Jeg løy.
Jeg trodde…
Jeg ville se verden førjeg gir meg selv opp for Gud og fedreland.
Hvorfor i all verden sluttet du?
Jeg antar atjeg mangler overbevisning.
Du ser ut til å ha det i bøttevis.
Du hevdet også at det var en sak som gjaldt liv eller død.
Det gjør en kvinne alltid, sir.
Hun ler av meg, sir. Som om hun vet noe jeg ikke kjenner til.
Hun hadde mange hemmeligheter.
Jeg malte bare èn av dem.
Signor da Vinci har blitt invitert til slottet som hoffmaler.
Leonardo da Vinci?
Michelangelo ble fanget under et tak i Roma.
Jeg er bare annetvalget.
Jeg er på vei til Genova, og jeg finner min frelse på veien!
Sir, du er grunnlegger av fremtidstenkning…
og min far er konge over tilbakeskuende tenkning.
Kan du snakke ham inn i det 16. Århundre?
Kaptein Laurent, oversett.
Prins Henry frykter et arrangert ekteskap…
blant andre ting.
Å! Deres Høyhet.
For en fortryllende overraskelse.
Hva skylder vi denne store ære?
Jeg returnerer hesten Deres, baronesse.
- Å. Var den savnet? - Ja.
Jeg tok den frihet å låne den tidligere.
Jeg er redd jeg skremte tjeneren Deres…
En ung kvinne med en… ganske god kastearm, faktisk.
- Hun er stum, min lord. - Virkelig?
Hun snakket ganske kraftfullt.
Vel, det kommer og går.
Men som alltid kan Deres Høyhet gjøre alt han ønsker.
Hva som helst.
Vent på meg!
Å, ladies.
Der er dere.
Deres Høyhet.
Får jeg presentere Marguerite Françoise Louise,
fra Ghent-slekten?
Og Jacqueline.
Det får du selvsagt.
Ladies, tilgi meg, men dere ser ut til å ha blomstret over natten.
Vi ser frem til
feiringen av forlovelsen med din egen spanske rose.
Ja, vel, det har skjedd…
flere nye utviklinger i henhold til Spania.
Jeg må si det, Marguerite, den brosjen er…
overveldende.
Denne gamle saken?
Det er snilt av deg.
Disse utviklingene…
Jeg håper de er til det beste?
La oss håpe det.
Ha en god dag, ladies.
Gjør vei for ladyen.
Kom igjen, beveg dere!
Herre, gi meg styrke.
Kom igjen, kom igjen!
Jeg ønsker å snakke om denne mannen.
Han er min tjener, og jeg er her for å betale min gjeld på ham.
Du er for sen, han er kjøpt.
Jeg kan betale deg 20 gullfrancs.
Du kan kjøpe meg for 20 gullfrancs. Kjør på!
Jeg krever at du løslater ham umiddelbart,
ellers tarjeg denne saken til kongen.
Det er kongen som har solgt ham. Han er nå Cartiers eiendom.
Han er ikke eiendom i det hele tatt, din gyselige fyr.
Tror du at du kan behandle mennesker som gods?
Jeg krever at du løslater ham umiddelbart!
Av veien!
- Hvordan tør du heve stemmen til en lady, sir? - Deres Høyhet…
U… unnskyld meg, sir.
Jeg mente ikke å være uhøflig.
Det er bare…
Jeg følger ordre. Det erjobben min å ta disse tyvene til kysten.
En tjener er ikke en tyv, Deres Høyhet,
og de som er det, har ikke annet valg.
Virkelig?
Vel, for all del
opplys oss.
Hvis du lar ditt folk være dårlig utdannet og deres manérer dårlige fra fødselen,
for så å straffe dem for de forbrytelser deres første lærdommer underla dem,
hva annet kan konkluderes, sir,
enn at du først gjør dem til tyver for så å straffe dem?
Vel, der ser du.
Løslat ham.
- Men, sir… - Jeg sa…
løslat ham!
Ja, sir.
Jeg trodde jeg så på moren din.
Møt meg på broen.
Gjør hestene klare! Vi drar umiddelbart!
Jeg takker deg, Deres Høyhet.
Har vi møtt hverandre før?
Jeg tror ikke det, Deres Høyhet.
Jeg kunne sverget på at jeg kjente alle hoffdamer i provinsen.
Vel… Jeg besøker en kusine.
- Hvem? - Min kusine.
Ja, du sa det. Hvilken?
Den eneste jeg har, sir.
Er du kokett med vilje,
eller nekter du å fortelle meg ditt navn?
Nei! Og ja.
Så, kan du gi meg kusinens navn, slik at jeg kan spørre henne hvem du er.
En som kan sitere Thomas Moore er vel verdt innsatsen.
Har prinsen lest Utopia?
Jeg fant den sentimental og kjedelig.
Jeg bekjenner at vanlige bønders dagligliv kjeder meg.
Jeg antar at du ikke konverserer med mange bønder.
Nei, naturligvis ikke!
Unnskyld meg, sir, men det er ikke noe naturlig ved det.
Et lands karakter blir definert ved bøndene som lever der.
De er bena du står på. Posisjonen fordrer respekt, ikke…
Skal jeg forstå det slik at du finner meg arrogant?
Vel, du ga èn mann livet tilbake,
men ofret du et blikk på de andre?
Vær så snill, jeg ber deg,
et navn. Et hvilket som helst navn.
Jeg frykter at det eneste jeg kan gi deg
er komtesse Nicole de Lancret
Se det.
Det var ikke så vanskelig.
Å, Henry!
Du er tilbake.
Hei, mor.
Kongen ønsker et ord med deg.
Flere, faktisk.
Han gjør vanligvis det.
Jeg kommer straks.
Du, sir, får ikke forlate eiendommen.
Har jeg husarrest?
Ikke gjør narr av meg, gutt, for jeg er i et dårlig lune.
- Og jeg vil ha viljen min. - Ellers hva?
Skal du sende meg til Amerika som en kriminell?
Bare på grunn av en dum kontrakt.
Du er kronprinsen av Frankrike.
Og det er mitt liv.
Francis, sett deg ned, før du får slag.
Å, dere to.
Kjære deg,
du ble født til et privilegert liv, og med det kommer spesielle forpliktelser.
Tilgi meg mor, men ekteskap med en fremmed
har aldri gjort noen i dette rommet veldig lykkelige.
Gift deg med Gabriela før neste fullmåne, ellers skal jeg straffe deg som bestjeg kan.
Hvordan da, far? Kokende olje eller pinebenken?
Jeg skal simpelthen nekte deg tronen
og… leve for alltid!
Godt!
Enig.
Jeg vil ikke ha den.
Han er din sønn!
Noen er i trøbbel!
Hva mener du?
Din dumme, dumme jente.
Hvordan våger du å gjøre dette mot meg?
Mot Marguerite? Det gjør meg kvalm!
Det er svikefullhet, og jeg vil ikke ha det i dette hus!
Hva harjeg gjort?
Tenk, Danielle.
Tenk hardt.
Prins Henry stjal hesten vår i morges?
Ja!
Og det kan forklare hvorfor han returnerte den i ettermiddag.
Hvordan våger du å la ham overraske oss på den måten?
Unnskyld.
Heldigvis for deg, gjorde Marguerite en strålende opptreden.
Hun og prinsen hadde litt av et mellomspill.
Jeg blir ikke overrasket om han kommer innom igjen.
Kom, kom! Jeg må vite nøyaktig hva som ble sagt!
Det enkleste utsagn kan ha tusenvis av meninger.
Han sa du var kraftfull. Hva sa du?
Jeg… jeg kalte ham en tyv, madam.
Jeg gjenkjente ham ikke.
Å, Danielle.
Din lille landsens jente.
Vel, du må arbeide ekstra hardt for å se til at herregården er plettfri.
Vi kan ikke ha en kongelig bakdel sittende på en skitten sofa, kan vi?
Nei.
Hva gjør han her?
Jeg… jeg harjobbet for din…
Min gjeld, madame.
De sajeg kunne dra hjem.
Fint.
Gå… og fang en kylling!
Hvem, kjære?
Komtesse Nicole de Lancret.
Hun er kusinen til…
Jeg vet egentlig ikke hvem hun er kusinen til.
Men du har sikkert hørt om henne?
Å, kjære deg,
det er for mange hoffdamer til atjeg husker dem alle ved navn.
Hvorfor spør du?
Å, glem det.
Til ære for Signor da Vinci,
har jeg besluttet å holde et ball.
Et maskeradeball.
Og vi to skal inngå et kompromiss.
Kompromiss? Du?
Hvis det er kjærlighet du søker,
foreslår jeg at du finner det før den tid.
Fem dager fra nå, på slaget midnatt,
skal du annonsere forlovelsen din til en jente av ditt valg,
ellers… vil jeg annonsere den for deg.
Er vi enige?
Hva med kontrakten din?
La meg bekymre meg over Spania. Du har større problemer.
Velg vist, Henry.
Skilsmisse er noe de bare praktiserer i England.
Hva er nyhetene om forlovelsen?
Kansellert.
Ryktet sier at han må finne seg en brud før den kvelden.
Vel, det gir oss ikke mye tid.
Jeg trenger å vite
hvem konkurransen er, hvert skritt han tar,
hans planer,
og alle andre småting du plukker opp.
Han skal spille tennis med Marquis de Limoges i morgen klokken 12.
En hud med en slik… eleganse
som skjuler en slik… hensynsløshet.
Jeg har blitt riktig glad i våre små intriger.
Men det vet du vel.
Jeg har en anelse, min lady.
Når min datter blir dronning,
kan vi kanskje få en ny forståelse.
Jeg ville gitt hva som helst for å se dere alle kledd som hoffdamer.
Mens dere snakket med prinsen som ladyer.
Kjefte på ham høres mer sannsynlig ut.
Jeg kan ikke tro at jeg ga ham min mors navn.
Mannen er intolerant.
Ja. Du har sagt det
i hele dag.
Det er like sant nå som det var i morges.
Kjære, han er kongelig.
De er født sånn.
Da antarjeg at straffen for å være velstående er at man må leve med de rike.
Jeg vedder på at han er sjarmerende
når du blir kjent med ham.
Jeg synes at han og Marguerite fortjener hverandre.
Å, hold munnen din!
Den eneste tronen jeg vil at hun skal sitte på, er den jeg må vaske hver dag.
Hva er galt med denne?
- Den er blå. - Henry elsker blått!
Og 50 andre jenter kommer til å kle seg i samme farge.
Veldig bra, Marguerite.
Denne er for liten.
Vi får bare stramme den bedre.
Jeg kan ikke puste slik det er nå.
Hvis man ikke kan puste, kan man ikke spise.
Mor, kan du fokusere?
Kanskje, hvis jeg visste hva du så etter!
Noe verdig en dronning!
Kom igjen, ladies. Jeg har det rette.
Men dette må vi ikke snakke om til noen.
Å, jeg elsker en god intrige!
Kast ikke bort,
men ta på.
Å, se på disse skoene.
Hvor fikk du disse fra?
Det er Danielles medgift, til bryllupet hennes.
Askepott? Gift?
Med hvem? Feieren?
Hvis den kjolen er hennes, så vil hun kanskje gå med den på ballet.
Siden når inkluderte en kongelig tilstelning vanlig borgere?
Vel, aldri.
Men hun er stesøsteren vår,
og invitasjonen sa Til ladyene i huset.
- Hun er ikke av edelt blod. - Og hvem ville merke det?
Ærlig talt, Jacqueline, hvem sin side er du på?
Hva er det dere gjør?
Lufter kjolen din… til maskeradeballet.
Hennes kjole? Men du sa nettopp…
Jeg antar at den får holde for en vanlig borger.
Den er praktisk talt antikk.
Dere vil ha med meg… på maskeradeballet?
- Mm. - Selvsagt.
Jeg vet ikke hvajeg skal si.
Si? Ærlig talt, Danielle.
Det sårer meg at du ikke føler deg som en av mine døtre.
Jeg mente bare…
Jeg tenkte at vi alle kunne gå, som en stor, lykkelig familie.
Det er, dersom du blir ferdig med pliktene tidsnok, og oppfører deg skikkelig frem til da.
Hva er i veien med henne?
Hun… vil ikke at du skal gå.
Tror du virkelig at det bare finnes èn perfekt partner?
Ja, det gjørjeg faktisk.
Hvordan kan du være sikker på å finne den?
Og hvis du finner den, er den virkelig den rette for deg,
eller tror du bare det?
Hva om personen du er ment for aldri dukker opp?
Eller om hun gjør det, og du ikke merker det?
Du lærer å følge med.
Så, la oss si…
Gud setter to mennesker på jorden,
og de er heldige nok til å finne hverandre.
Men… èn blir truffet av lynet.
Vel, hva skjer da?
Er det alt?
Eller kanskje du møter en annen og gifter deg igjen.
Er det den kvinnen du skulle vært sammen med? Eller var det den første?
Når de er side ved side, var de begge den rette for deg,
og ikke bare den du møtte først?
Eller skulle den andre vært først?
Og er alt bare tilfeldighet,
eller er noen ting ment å være?
Du kan ikke overlate alt til skjebnen, gutt.
Den har mye å gjøre. Noen ganger må du hjelpe den litt.
Hva er dette prosjektet?
Vil du se om de virker?
Det ser ut som det blir regn.
Signor da Vinci!
Går det bra?
Jeg skulle overlatt til Guds sønn å gå på vannet.
Heldigvis snubletjeg i en engel.
Komtesse!
Deres Høyhet!
Forsiktig, det er veldig glatt der.
Her, tillat meg å hjelpe.
Tusen takk.
Hvor er tjenerne dine?
Jeg besluttet å gi dem dagen fri.
Dagen fri?
Fra hva? Livet?
Blir du ikke lei av at folk betjener deg hele tiden?
Ja, men… de er tjenere. Det er det de gjør.
Jeg skulle ønske atjeg kunne avskjedige mine like enkelt.
Jeg må gå.
- Du er sint på meg. - Nei.
Innrøm det.
- Vel, ja, hvis du må vite det. - Hvorfor?
Fordi du prøver å lokke meg med ditt snobberi.
Jeg er redd, mademoiselle, at du er en vandrende motsigelse,
og det finnerjeg ganske fascinerende.
- Jeg? - Ja, du.
Du hevder idealene til et utopisk samfunn, og du lever som hoffdame.
Du eier alt land, og allikevel arbeider du ikke på det med stolthet.
Er ikke det også en motsigelse?
Først erjeg arrogant og nå harjeg ingen stolthet.
Hvordan klarerjeg det?
Du har alt, og allikevel gir verden ingen glede.
Du gjør narr av dem som ser mulighetene i den.
Hvordan gjør du det?
Hva?
Lever hver dag med en slik lidenskap? Er det ikke utmattende?
Bare nårjeg er rundt deg.
Hvorfor liker du å irritere meg slik?
Hvorfor lar du deg irritere?
Danielle!
Tilgi meg, Deres Høyhet, jeg har glemt tiden.
Men vinden…
- Den er perfekt! - Jeg beklager.
Jeg skal spille tennis i morgen.
- Vil du komme? - Jeg må gå.
Hvorfor gjør hun alltid det der?
Paulette.
Hvor er lysestakene?
Jeg kan nesten ikke se asjettene våre.
De er borte, min lady. Jeg har lett høyt og lavt.
Maleriet i hallen er borte også.
Det ser ut som det er en tyv i våre rekker.
Så det er slikjeg blir behandlet etter alle våre år sammen.
Min manns kostbare eiendeler!
Vel, jeg skal trekke fra lønnen deres inntil de stjålne eiendelene er kommet til rette.
- Er det forstått? - Ja, madam.
Kanskje jeg skal sende dere til Amerika med alle tyvene.
Hørte du det ikke?
Prinsen ba kongen løslate alle de mennene.
- Gjorde han det? - Mm.
Nå, ved…
Ved et kongelig dekret må enhver mann som seiler få kompensasjon.
Kompensasjon!
Ærlig talt! Hva skjer med verden i dag?
Jeg vil vite hvem denne komtessen er, som alle prater om.
Minst 10 hoffdamer snakket om henne i dag, og om hvor mye prinsen likte henne.
Vi skal finne ut hvem hun er og begrave henne.
Du ser bra ut, Marguerite.
Det er bare å se, Deres Høyhet.
Danielle de Barbarac.
Du blir penere for hver uke.
Og du, Monsieur le Pieu, kaster bort smigeren din.
Det er synd ditt utseende er det beste i landet,
og, akk, så dårlig stelt.
Vi har begrensede ressurser, sir.
- Vi gjør så godt vi kan. - Noe jeg kan hjelpe med?
Du skulle ta det opp med baronessen og holde deg til handlingen.
Jeg vil heller diskutere det med Danielle, hvis det er greit.
Jeg er kanskje dobbelt så gammel som deg, men jeg er godt stilt.
Noe min eiendom beviser.
Jeg har alltid hatt et svakt punkt når det gjelder de dårligere stilte.
Du trenger en velstående velgjører.
Og jeg trenger en kvinne med glød.
Svisker?
Nei.
Jeg skal ikke kjøpe noe denne uken.
Og du burde huske at uten min generøsitet
ville din patetiske lille gård slutte å eksistere.
Så jeg ville være veldig, veldig forsiktig hvis jeg var deg.
Uff! Forferdelige mann!
Hvis han ikke kjøpte masse grønnsaker hver uke,
ville jeg spyttet på ham.
Her.
Aldri harjeg smakt noe så
utsøkt.
Ikke tenk på det en gang.
Liker du det?
Liker det?
Hvorfor, det er helt sikkert syndig?
Hva heter det?
Eh… sjokolade.
De spanske munkene sender blokker av det.
Dette er tjenerne våre, Deres Høyhet.
Virkelig? Jeg vil gjerne møte dem.
God dag, ladies.
Hva er det dere gjør? Prøver å skremme prinsen til døde?
Vi ble skremte, det er alt.
Var det bare dere to?
Og kyllingen, Deres Høyhet.
Vi må presse på for en rask forlovelse.
Paris i julen.
Kan du tenke deg?
Nei. Jeg antar at du ikke kan det.
Moren min var streng mot meg også.
Hun lærte meg at renslighet var det nærmeste gudelighet.
Hun tvang meg til å vaske ansiktet minst 20 ganger daglig
og var sikker på at det aldri var rent nok.
Jeg var veldig takknemlig overfor henne.
Hun ville atjeg skulle bli altjeg kunne bli.
Og her erjeg…
en baronesse.
Og Marguerite skal bli dronning.
Det er synd du aldri kjente din mor.
Det må være en liten bit av henne i deg et sted.
Jeg skulle ønske jeg visste hvordan hun så ut.
Ja. Vel, vi må aldri synes synd på oss selv, må vi vel?
Uansett hvor ille ting blir, kan de alltid bli verre.
Ja, madam.
Du har mye av din far i deg.
Noen ganger kan jeg nesten se ham se gjennom øynene dine.
Er det sant?
Ja, vel…
Trekkene dine er så… maskuline.
Vel, å bli oppdratt av en mann…
Ikke rart du er bygd for hardt arbeid.
Elsket du min far?
Vel, jeg kjente ham knapt.
Nå må du gå din vei.
Jeg er trett.
Se, Gustave! Den flyr!
Hvorfor er du så lykkelig?
Du kommer til å svømme i gjødsel hvis de gifter seg.
Jeg vet ikke hvorfor det plager deg så mye.
Jeg bryr meg ikke.
Du lyver! Prinsen ville bli din svoger
og du, komtesse de Lancret, ville gi dem frokost på senga.
Men de ville flytte inn i slottet,
og jeg kunne bli på herregården og forandre ting.
Du liker ham. Innrøm det.
Nei.
Og jeg antar at dersom du ser ham igjen
v- v-ville du simpelthen…
gå bort til ham og si:
Deres Høyhet, min familie er din familie.
Vennligst ta dem bort.
Godt. For dette er din store sjanse. Han er på vei hit.
Jeg ser etter Signor da Vinci.
Vi skal til klosteret. Har du sett ham?
Da Vinci?
Nei, Deres Høyhet.
Vel, er ikke det flyveinnretningen hans?
- Hvor fikk du den fra? - Fra…
komtesse de Lancret.
Hun er en venn av ham.
Kjenner du henne?
Vær så snill, jeg må finne henne. Hvor bor hun?
Jeg tror, Deres Høyhet,
at hun bor hos en kusine.
Det er eh…
Baronesse Rodmilla de Ghent.
Det er et problem.
Men…
Jeg vet at hun er der
alene, i eget selskap,
i dette øyeblikk.
Utmerket.
Pent maleri.
Gustave!
Din forferdelige lille tyster!
Hørte du det? Han liker arbeidet mitt!
Og han er på vei til mitt hus!
Da foreslårjeg at du løper.
Paulette! Louise! Raskt!
Deres Høyhet.
For en uventet overraskelse.
Komtesse.
Går du ikke i kirken?
Min tro er bedre tjent borte fra den rabiesbefengte horden.
Ja, jeg er redd min fars edikt har skapt et visst eh…
et visst fenomen.
Som er grunnen til at jeg er på vei til klosteret.
Fransiskanerne har et forbløffende bibliotek.
Siden du er så glad i å lese, tenkte jeg at du kanskje ville bli med meg?
Det er ikke rettferdig, sir.
Du har funnet min svakhet,
mens jeg fremdeles ikke kjenner din.
Jeg ville tro den var ganske tydelig.
Kaptein Laurent!
Jeg trenger verken hesten min eller dine tjenester.
I dag erjeg bare…
Henry.
Prins Henry dro tidlig i morges, baronesse.
Ingen vet hvor han dro.
Men… jeg har tatt med noe
som vil lyse opp dagen din.
Det er et…
Å, din onde, onde mann!
Det får meg nesten til å gråte.
Velg én.
Det ville være like vanskelig å velge en favorittstjerne på himmelen.
Hva er det som rører deg så mye?
Jeg antar at det er fordi at
da jeg var liten, satt min far oppe sent og leste for meg.
Han var avhengig av det skrevne ord.
Jeg falt i søvn mens jeg hørte på stemmen hans.
Hva slags bøker?
Vitenskap, filosofi.
Jeg antar at de minner meg om ham.
Han døde dajeg var åtte.
Utopia var den siste boken han tok med hjem.
Noe som forklarer hvorfor du siterer den.
Jeg ville heller høre hans stemme igjen enn noen annen lyd i verden.
Er det noe i veien?
Gjennom alle mine år med studier,
har aldri noen lærer utvist
den lidenskapen du har vist meg de siste to dagene.
Du har mer overbevisning i ett minne,
enn jeg har i hele min væren.
Deres Høyhet,
- hvis det er noe jeg har sagt eller gjort… - Vær så snill!
Ikke gjør det.
Det er ikke deg.
Vær snar, Marguerite. Det er nå eller aldri.
God preken.
Tilgi meg,
Deres Majestet.
Jeg tror du mistet dette på vei ut.
I himmelens navn!
Jeg kan ikke engang huske å ha tatt det på.
Tusen takk, barn.
Det er ikke mange som ville ha returnert noe så verdifullt.
Du er for storsinnet, Deres Majestet.
Så snilt.
- Navnet hennes? - Marguerite de Ghent.
Eh… Marguerite.
Vi skal ha en prat i morgen, du og jeg.
Ta med moren din.
Som du ønsker.
Vel, dette er fryktelig pinlig.
Vi drar tilbake til klosteret umiddelbart.
Og vi skal fortsette til fots.
Men det er en halv dags tur!
Ærlig talt, Deres Høyhet. Hvor er Deres sans for eventyr?
Vel, jeg antar at siden du sier det sånn…
Vi kan ikke være for selvsikre, ladies.
Prinsen var ikke i kirken i dag, og vi trenger å vite hvorfor.
Marguerite får gjøre alt.
Ikke vær tåpelig, Jaqueline. Dronningen vet ikke engang at du eksisterer.
Det Marguerite gjør, er for oss alle.
Vi trenger din hjelp for å få henne ferdig.
Herlig. Jeg kommer snart til å vaske peisen med Danielle!
- Hvor er den jenta? - Sikkert ute og fanger kaniner med tennene.
Unnskyld meg, min lady, men det speilet på soverommet ditt,
- har du flyttet det? - Selvfølgelig ikke. Hvorfor?
Det mangler også.
Da skal det også trekkes fra lønna deres.
Du får slutte å fortelle henne at ting mangler, ellers må vi snart betale for å arbeide.
Bra atjeg ikke nevnte teppene.
Man skulle tro jeg kjente veien til mitt eget slott!
Hvorfor er det slik at menn aldri stopper for å få direksjoner?
Å, der er det! Det er tilbake den veien der.
Og jeg kan fremdeles ikke forstå hvorfor du er der oppe og jeg her nede.
Og i undertøyet!
Jeg kunne ikke klatret opp i den kjolen, kunne jeg vel?
Uansett, hvis du knakk den kongelige nakken din, hvor langt hadde vi da kommet?
Du svømmer alene, klatrer i fjellet, redder tjenere.
Er det noe du ikke kan gjøre?
Fly.
Nå må du snu deg rundt, slik atjeg kan klatre ned igjen.
Å, nei. Det er deg igjen.
Bli der oppe, madam.
Det er fare på ferde.
Min kone takker deg for dette fine plagg, mademoiselle.
Du skal gi meg kjolen min tilbake, sir.
La henne gå!
Din krangel… er med meg.
Løslat henne.
Jeg insisterer på at du returnerer mine ting nå.
Og siden du berøver meg mitt følge, krever jeg en hest i tillegg.
Du kan ta det du kan bære, min lady.
Får jeg ditt ord på det, sir?
På min ære som sigøyner, alt du kan bære.
Kom tilbake. Jeg skal gi deg en hest.
Jeg ønsker å bli informert i det øyeblikk hun kommer hjem. Forstått?
Ja, madam.
Du leser tankene mine.
Og de er like tåkete som mine.
Så Frankrike overgir seg?
Aldri!
Mitt neste valg
vil være papir.
Det er din tur.
Og det bør være bra.
Jeg har intet ønske om å bli konge.
Men tenk på alle de vidunderlige ting du kunne gjøre
for landet ditt, for verden.
Ja, men å være så definert av sin posisjon.
Å bare bli sett for hva du er.
Du aner ikke hvor intolerant det er!
Du kan bli overrasket.
Virkelig?
En sigøyner, for eksempel, blir sjeldent presentert som noe annet.
De blir definert fra sin status, som du blir, men det er allikevel ikke det de er.
Du ble født til et privilegert liv, og med det kommer spesielle forpliktelser.
Jeg beklager. Munnen min har løpt av med meg igjen.
Nei, min lady.
Det er din munn
som har hypnotisert meg.
Å, rett her. Jeg vil ikke vekke noen.
Du reddet livet mitt
der ute i skogen.
En jente gjør det hun kan, sir.
Henry.
Nicole.
Kjenner du ruinene ved Amboise?
Ja.
Jeg går dit ofte for
å være alene
Kan du møte meg der i morgen?
Jeg skal prøve.
Så skal jeg vente hele dagen.
Av… med hodet hans.
Francis, våkne opp. Vår sønn har noe å si oss.
Mor, far.
Jeg vil bygge et universitet
med det største biblioteket i Europa, hvor mennesker fra alle kår kan studere.
Greit.
Hvem er du, og hva har du gjort med vår sønn?
Å. Og jeg vil invitere sigøynerne til ballet.
- Er du syk? - Nei.
Eh, ja.
Hvor var du?
Jeg gikk meg vill.
Jeg tror deg ikke. Du skjuler noe for meg.
Jeg krever å få vite hva det er.
Da kan du kanskje fortelle meg det, slik atjeg kan få sove igjen.
Hva med frokosten vår?
Du har to hender.
Lag den selv.
Din late lille blodsuger!
Jacqueline! Gå og kok noe vann.
Jeg? Koke vann?
Å, jeg visste det. Jeg bare visste det.
Du bør komme inn her raskt.
Å, se hvem som til slutt besluttet å velsigne oss med sitt nærvær.
Hva er det dere gjør?
Prøver kjolen min.
Tror du jeg lar deg gå noe sted etter i morges?
Tror dere virkelig at disse spillene og intrigene
kommer til å vinne deg en krone?
Å jage kongelighet som en sport, det er kvalmt!
Du er bare sjalu.
Disse er min mors.
Ja.
Og hun er død.
- Jeg skal rive av deg håret! - Mor!
Mor, gjør noe!
Kom deg bort fra meg og hjelp meg, Gud…
Nei, Marguerite, ikke!
Legg den ned!
- Gi meg skoene. - Legg den ned.
Tenk deg nøye om, Danielle.
Din fars bok eller din mors sko?
Selv om ingen vil redde deg fra piskeslag.
Nei! Nei!
Nei!
Nei, nei!
Nei.
Du ba om det selv, det vet du.
Først med frokosten
så med den fryktelige oppvisningen nedenunder.
Jeg vet ikke hva som kom over meg.
Selvfølgelig skal jeg aldri glemme
måten Marguerites føtter gikk over hodet hennes på!
Hun skulle ikke ha sagt det om moren din.
Takk.
Du må få min doktor til å se på det der.
Tanken på at du reddet en baby fra en løpsk hest!
Det var et moderlig instinkt, Deres Majestet.
Jeg er lei for at min sønn ikke kunne sitte med oss.
Han ser ut til å ha forsvunnet igjen.
Igjen?
Ja.
Han var borte i hele går, og kom ikke tilbake før ved daggry.
Vel!
Det må være vidunderlig å ha en slik utholdenhet.
Kanskje dere kan hjelpe å løse mysteriet for meg?
Kjenner dere komtesse de Lancret?
Hun er øyensynlig på besøk hos en kusine, men ingen ser ut til å ane hvilken.
Nicole… de Lancret?
Ja.
Å, så vidunderlig!
Jeg begynte å tro at hun var et spøkelse.
Nei.
Jeg er redd hun har vært her i årevis. Ja.
Og eh…
hun bor faktisk hos oss.
Stemmer ikke det, kjære?
Ja! Selvfølgelig.
Vår kusine.
Som du liker å kalle Askepott.
Milde himmel, barn.
Går det greit?
Det var en bie.
Hallo.
Er du frisk?
Jeg er redd jeg ikke er meg selv i dag.
Jeg føler at huden min er det eneste som holder meg sammen.
Det er noe jeg må fortelle deg.
Og jeg deg.
Her er boken din. Du glemte den i vognen i går.
- Deres Høyhet… - Henry.
Jeg kan ikke bli lenge, men jeg måtte se deg.
Det er mye å si.
Kom.
Jeg vil vise deg noe.
Jeg pleide å leke her som gutt.
Dette var min fars mest skattede tilholdssted
før krigen.
Det er vakkert.
Jeg har målt livet mitt etter disse trærne,
med start herfra,
og hele veien opp hit.
Og de vokser fremdeles.
Så mye liv å leve,
men jeg kan ikke lenger forestille meg det alene.
Du gjør det ikke lett.
Jeg har ikke sovet av frykt for å våkne opp og finne ut at dette er en drøm.
I går hadde jeg en åpenbaring.
Jeg tenkte før at dersom jeg brydde meg om noe, måtte jeg bry meg om alt,
og jeg ville bli splitter pine gal.
Men… nå harjeg funnet min hensikt.
Det er et prosjekt inspirert av deg.
Jeg føler
den mest vidunderlige…
frihet.
Det var ikke meg.
Nicole.
Du er annerledes enn alle andre hoffdamer jeg noensinne har møtt.
I morgen, på maskeradeballet,
skal jeg gjøre det kjent for verden.
Hvorfor måtte du være så vidunderlig?
Nå, slik.
Hva var det du ville si meg?
Bare at
i går var den lykkeligste kvelden i hele mitt liv.
Au.
Jeg må gå.
Nicole!
Nei.
Av alle frekke spøker, å gjøre din mor til komtesse…
Det er nesten like absurd som at en prins treffer en tjener som sover med griser!
Hva plager deg mest, stemor?
At jeg er en vanlig borger, eller atjeg er konkurranse?
Hvor er kjolen, Danielle?
Jeg vet ikke hva du snakker om.
Kjolen. Skoene?
De var på rommet mitt, men nå er de borte.
Du gjemte dem, jeg vet det!
Hvor har du lagt kjolen, Danielle?
Hvor er lysestakene og teppene?
Og sølvet?
Kanskje kjolen er sammen med det!
Du får fremskaffe den kjolen!
Jeg vil snarere dø tusen ganger
enn å se min mors kjole på den egoistiske røya!
Kanskje vi kan arrangere det.
Kom deg inn der.
Åpne denne døren,
og du vil ønske at du aldri satt din fot i dette huset.
Ladies, samle alt vi kan selge.
Vi skal til byen i morgen.
Mor… det er bare et ball.
Ja, og du går bare på grunn av maten,
Forlovet?
Til en belgier?
Jeg er redd for det.
Umulig. Det må være en misforståelse.
Hun reiste med båten i ettermiddag.
Baronesse Rodmilla snakket motvillig om det.
Det er ikke rart med nyheter som dette.
Hvis hun var opptatt skulle hun hatt anstendighet til å fortelle meg det!
Ville du ha hørt på henne?
Selvfølgelig ikke! Jeg ville ha…
Å, Gud.
Hvordan kunne jeg være så blind?
Der varjeg, øste uhemmet av mitt kongelige hjerte,
og hun prøvde å si farvel.
Det er en sterk kvinne som kan holde fornuften,
mens du prøver å stjele hjertet hennes.
Ja. Og en klumsete tyv varjeg.
Kom nå, Henry.
Ethvert valg er bedre enn Spania.
Gå til prinsen, fortell ham hva som skjedde.
Men jeg er ingen. Prinsen ville aldri se meg.
Du er hennes venn, Gustave.
Hun trenger din hjelp. Prinsen venter å se henne.
Jeg kan ikke.
Uansett må jeg jobbe i kveld.
Så gå til da Vinci. En maler kan da vel se en annen maler?
Jeg er en lærling, og han er den beste maleren i verden.
Jeg kan like gjerne snakke med Gud.
For en gangs skyld, mann, vær modig.
Denne veien, sir.
Rett opp her, madam.
Jo-ho!
Jeg ville være påfugl.
Jaqueline, hesten er en av Guds edleste skapninger.
Hvorfor kan jeg ikke bare trekke vognen?
Hvis det fikk oss dit raskere…
Jeg ser etter Signor da Vinci.
Signor da Vinci!
Ja?
Å, det hjelper ikke!
Tillat meg.
Å, briljant!
Det var den rene genistrek.
Ja.
Jeg skal bli husket i historien som mannen som åpnet døren.
Gustave!
Maurice sa at prinsen ventet deg.
Han venter noen som ikke eksisterer.
Signore, mitt navn er Danielle de Barbarac,
og jeg er bare en tjener.
Jeg er en bondes lausunge. Hva slags rolle spiller det?
Jeg har narret ham.
Prinsen vil forstå.
Natten er ung. Du må gjøre deg klar til et ball.
- Jeg ønsker ikke å gå. - Hvis du blir,
vinner baronessen.
Hvordan kan jeg møte ham?
Fordi han fortjener å høre sannheten fra den han elsker.
En fugl kan elske en fisk, signore,
men hvor skulle de bo?
Da må jeg lage vinger til deg.
Å, kom igjen, vi har ingen tid å miste.
Louise, hent kjolen!
Jeg forstår at du ønsket å se meg.
Ja, far. Det gjorde jeg.
Hør her, Henry.
Kanskje det var urettferdig av meg å sette så mye press på deg
når det gjaldt ekteskapskontrakt.
Jeg mente bare det var på tide å gjøre noen forandringer i livet ditt.
Du virket litt… vaklende
Og eh…
Vel, jeg ville bare si
at denne universitetsgreia
er en fantastisk idé.
Vi trenger ikke å annonsere noe i kveld…
Jeg har tatt min beslutning.
Hun ser ut som et mesterverk.
Hun ser ut som moren sin.
- Kom, la oss se maleriene dine. - Nå?
Når du er så gammel som meg, er nå alt du har.
Vent!
Det er tradisjon.
Nå skjer det, kjære.
Venner,
ærede gjester.
Det gir oss stor glede…
ved denne festlige anledning,
ikke bare å ære signor da Vinci, som ser ut til å ha forsvunnet,
men også å fortelle dere en etterlengtet beslutning.
Så, uten mer om og men…
Pust, bare pust.
Er det min store ære å annonsere forlovelsen mellom vår sønn,
prins Henry,
og…
Vel, vel, vel.
Hva har vi her?
Min mor sa du skulle gifte deg.
Hun var feilinformert.
Men det er noe jeg må fortelle deg nå, før et annet ord er ytret.
Så du er ikke forlovet?
Nei, det erjeg ikke.
Jeg var i ferd med å gjøre mitt livs feiltrinn.
Hvem er hun?
Min gjetning ville være komtesse de Lancret.
Hvem?
Kom. Jeg vil at du skal møte noen.
Jeg må snakke med deg.
- Hva det enn er, er svaretja. - Nei, vent.
Å, se, jeg har invitert sigøynerne.
- Hva skal du? - Gjøre deg til en prinsesse.
- Hvordan våger du? - Madame, behersk deg!
- Hun er en bedragerske, sir! - Nei!
Navnet hennes er Danielle de Barbarac.
Hun har vært min tjener i ti år.
En tjener, Henry? Er dette en slags spøk?
Baronesse, du er på farlig grunn!
Spør henne selv!
Hun er en underfundig liten forstiller,
og det er min plikt å utlevere henne som den bedragersken hun er!
Fortell disse kvinnene hvem du er.
Fortell dem!
Bukk foran kongelighet, din uforskammede bedrager!
Min Gud, det kan ikke være sant!
Nicole?
Nicole de Lancret var min mor.
Jeg er det hun sier.
Eplet?
Det var deg?
Jeg kan forklare.
Vel, noen burde gjøre det!
Først er du forlovet,
og nå er du en tjener?
Jeg har hørt nok.
Henry, vær så snill!
Ikke tiltal meg så uformelt, madam.
Jeg er prinsen av Frankrike.
Og du
er akkurat som dem.
Danielle?
Danielle!
Hva har du gjort?
Jeg ble født til et privilegert liv, og med det kommer spesielle forpliktelser.
Pisseprat.
- Nå går du over streken, gamle mann. - Nei, det gjør du.
Har du noen idé om hva hun gikk gjennom for å komme hit i kveld?
Hun løy for meg.
Hun kom for å fortelle deg sannheten, og du kastet henne til ulvene.
Hva vet vel du?
Du bygger fly og går på vannet.
Allikevel vet du ingenting om livet.
Jeg vet at et liv uten kjærlighet
ikke er et liv.
Og kjærlighet uten tillit?
Hva med det?
Hun er den rette for deg, Henry.
Jeg er bare en tjener for min krone,
og jeg har tatt min beslutning.
Jeg vil ikke bøye meg!
Da fortjener du henne ikke.
Jeg har fra sikkert hold
at før din heller flaue debut,
var prinsen i ferd med å velge Marguerite til sin brud.
Menn er så ustadige, ikke sant?
Et øyeblikk utsier de sonetter,
og i det neste er du tilbake som hushjelp.
Jeg må si atjeg aldri har sett deg så dedikert i pliktene før.
Hva få deg til å tro at jeg gjør noe av dette for deg?
Vel, vel, er vi ikke opprørte i dag?
La meg passere.
- Det er din egen skyld. - Jeg har arbeid å gjøre.
La de andre ta seg av det.
Forstår du ikke?
Dere har vunnet!
Gå og flytt til slottet deres,
og la oss være!
Du er ikke mitt problem lenger.
Er det detjeg er?
Ditt problem?
Jeg har gjort alt du noensinne har bedt meg gjøre,
og likevel har du nektet meg det eneste jeg noensinne har villet ha.
Og hva var det?
Hva tror du?
Du er den eneste mor jeg har kjent noen gang.
Har du noensinne, i noen som helst grad,
elsket meg i det hele tatt?
Hvordan kan noen elske en stein i skoen sin?
Danielle!
Min lady, kom og se!
Det er tilbake, alt sammen!
Du, ta den stolen.
Å, Monsieur le Pieu.
- Helt presis. - Det er der alt sammen, baronesse,
helt ned til den siste lysestaken.
Fars bøker? Hans malerier?
Har du solgt det til ham?
Ja. Og nå er det tilbake.
Vi kan ikke se ut som fattiglem når kongen kommer.
Takk, monsieur.
Dette betyr alt for oss.
Jeg er en forretningsmann, Danielle,
ikke en menneskevenn.
Jeg forstår ikke.
Jeg kunne ikke ha deg her til distraksjon for prinsen.
Baronessen og jeg har
gjort en avtale.
Deg, for alt dette,
Selv om jeg trorjeg har trukket det lengste strået i denne handelen.
Nei! Nei!
- Nei! - Danielle!
Dios, perdón!
In nomine Patris
Et Filii et Spiritus Sancti
Amen.
No, por favor, no, por favor.
No te cases conmigo.
Madame, madame.
Jeg vet akkurat hvordan du føler deg.
Don Pepito! Don Pepito!
Sí, pero me da vergüenza.
Og jeg trodde jeg hadde problemer.
Qué vergüenza!
- Es tu culpa! - Es la tuya!
Hvor er hun?
Baronessen?
Nei… Danielle.
Men hun har blitt solgt, sir.
Solgt?
Til hvem?
Pierre le Pieu, Deres Høyhet.
Rett etter maskeradeballet.
Ikke fortell noen at vi har snakket.
Alt skal bli kjent etter hvert.
Kom, Laurent.
Det er mye som må gjøres.
Stig på!
Å, jeg hater å se deg i lenker.
Jeg ville tatt dem bort,
hvis du bare lovte å ikke rømme igjen.
Jeg har ingen grunn til å bli.
Du tilhører meg nå.
Jeg tilhører ingen,
minst av alle deg.
Jeg skulle ønske du kunne revurdere tilbudet mitt.
Jeg vil heller råtne.
Jeg hadde en hest som deg en gang. En utrolig skapning.
Sta, akkurat som deg.
Full av vilje.
Den trengte også å bli
knekt.
Hold avstand, sir.
Å, du sa ikke vennligst.
Vennligst.
Jeg kunne henge deg for dette.
Ikke hvis du er død.
Jeg elsker gløden din.
Min far var ekspert med sverd, monsieur.
Han ga meg god opplæring.
Så gi meg den nøkkelen, ellers svergerjeg på atjeg vil splitte deg
fra navle til nese.
Din frihet,
min lady.
Hallo.
Hva gjør du her?
Jeg eh…
Jeg kom for å redde deg.
Redde meg?
En vanlig borger?
Egentlig kom jeg for å be om tilgivelse.
Jeg tilbød deg verden, og ved første korsvei forrådte jeg deg.
Vær så snill, Danielle.
Si det igjen.
Unnskyld.
Nei.
Den delen der du sa navnet mitt.
Danielle.
Kanskje du kan være så vennlig
å hjelpe meg å finne eieren av denne
ganske bemerkelsesverdige sko.
Hvor fant du den?
Hun er den rette for meg på alle måter.
Vær så snill å fortelle meg at jeg ikke har mistet henne.
Den tilhører en bonde, Deres Høyhet,
som utga seg for å være hoffdame for å redde en manns liv.
Ja, jeg vet det.
Og mitt navn er Henry, hvis det er greit.
Jeg kneler for deg, ikke som en prins,
men som en forelsket mann.
Men jeg
ville føle meg som en konge…
hvis du, Danielle de Barbarac…
ville bli min hustru.
Hvordan kunne jeg vite at han skulle løpe ut sidedøren?
Han skulle gifte seg!
Jeg hørte prinsen snakke med deg. Hva sa han?
Vel, jeg kan ikke være sikker.
Det skjedde så raskt.
Men jeg tror han sa:
Der har jeg igjen for å velge en utlending i stedet for…
søsteren din.
Vel, veldig bra.
Kanskje vi burde la ham angre på det i noen få dager.
Jeg skal gå!
Hans Kongelige Høyhet, kong Francis,
ber om en audiens med baronesse Rodmilla de Ghent
og døtrene hennes umiddelbart.
Å, er det noe galt?
Nei, min lady.
Kongen ba om at dere skulle komme i stil.
Hm! Stilige skal vi være.
Baronesse,
løy du eller løy du ikke for Hennes Majestet, dronningen av Frankrike?
Velg dine ord med omhu, madame,
for det kan bli dine siste.
En kvinne ville gjøre praktisk talt alt
av kjærlighet til sin datter, Deres Majesteter.
Kanskje jeg ble litt revet med.
Mor, hva har du gjort?
Deres Majestet, akkurat som Dem er jeg bare et offer i dette.
Hun har løyet for oss begge, og jeg skammer meg over å kalle henne familie.
Hvordan våger du å vende deg mot meg, din smisk!
Der ser De hvajeg må leve med!
Stille, begge to!
Herregud!
Er de alltid slik?
Verre,
Deres Majestet.
Jacqueline, kjære,
jeg håper ikke du har noe med dette å gjøre.
Selvfølgelig ikke, mor.
Jeg er bare her på grunn av maten.
Baronesse de Ghent.
Du er herved fratatt din tittel.
Du og din grusomme datter
skal sendes til Amerika med første båt.
Dersom ikke, ved et mirakel,
noen her vil ta dere i forsvar.
Det ser ut for at det er mange ute av byen for øyeblikket.
Jeg skal ta henne i forsvar.
Hun er, tross alt, min stemor.
Deres Høyhet.
Marguerite,
jeg tror ikke du har møtt…
min hustru.
Jeg vil at du skal vite
at jeg glemmer dere etter dette øyeblikk
og aldri kommer til å tenke på dere igjen.
Men, jeg er sikker på at dere
vil tenke på meg hver dag resten av deres liv.
Hvor lenge blir det?
Alt jeg ber om, Deres Majesteter,
er at dere viser henne den samme nåde som hun viste meg.
Etter at du har vasket dukene, begynn med serviettene
og flytt dem over der.
- Marguerite. - Hva?
- Du hørte kvinnen. - Det gjorde du også.
- Ja, men jeg er i ledelsen. - Det er du ikke!
Du er som meg et stort null.
Hvordan våger du å snakke slik! Jeg har edelt blod.
Og dere går meg på nervene!
Begynn arbeidet.
Leonardo.
Det er vidunderlig.
Tenk på det som en forsinket bryllupspresang, Deres Høyhet.
Hva?
Jeg kommer ikke over det, Deres Høyhet.
Ja, kongelig eller ikke,
jeg kan fremdeles piske deg.
Jeg må si, Leonardo,
til å være en mann med dine talenter,
det kommer ikke opp mot henne.
Og du, sir, skal liksom være sjarmerende.
Og vi, prinsesse, skal liksom leve lykkelig alle våre dager.
Sier hvem?
Vet du hva?
Jeg vet ikke.
Min tippoldemors portrett hang på universitetet
inntil revolusjonen.
Innen den tid hadde sannheten i romansen
blitt redusert til et enkelt eventyr.
Og selv om Askepott og prinsen hennes levde lykkelig alle sine dager,
er poenget, mine herrer,
at de levde.